Predstavljanje knjige Benna Meyer-Wehlacka 'Hodanja, čežnje: Berlinsko-zagrebački dnevnik 1970–1977.'
Održava se
16.10.2019. u 18h
16.10.2019. u 18h
![](/img/articleModule/image/cq10q4r92bcn7yfd6yrbxzu5ikv.jpg)
Predstavljanje knjige Benna Meyer-Wehlacka "Hodanja, čežnje: Berlinsko-zagrebački dnevnik 1970–1977." (prev: Sandra Brkljačić, Disput, 2019) održat će se u srijedu 16. listopada u 18 sati u Knjižnici Bogdana Ogrizovića u Zagrebu (Preradovićeva 5).
Dnevnik će predstaviti: književnica Irena Vrkljan, prevoditeljica Sandra Brkljačić, književni kritičar Zdravko Zima i urednik/izdavač Josip Pandurić.
Benno Meyer-Wehlack (Szczecin 1928. – Berlin 2014) jedan je od najuglednijih njemačkih pisaca svoje generacije. Od ranih pedesetih objavio je 12 knjiga pjesama, proze i eseja, napisao 25 radiodrama i 11 scenarija, a počevši od davne 1954. pa sve do 1995. vodio je dnevnik, čiji je sadržaj djelomice već otprije poznat hrvatskim čitateljima iz njegove knjige "Zagrebačke bilježnice 1967 – 1987." Njegov dnevnik postaje izravno interesantan hrvatskoj kulturi od 1967. godine kada prvi put sa svojom suprugom, književnicom Irenom Vrkljan – koju je upoznao godinu dana prije kao njen mentor na berlinskoj Akademiji za film i televiziju – dolazi u Zagreb, upoznaje ovdašnje ljude, običaje, povijest i kulturu, i otada u formi dnevničkih bilježaka opisuje svoje učestale boravke u Zagrebu i Hrvatskoj (posebice na otocima) tijekom gotovo trideset godina, te tako za sobom ostavlja vjerojatno najznačajniji zapis o hrvatsko-njemačkim književnim vezama tog razdoblja.
U njegovim zapisima defiliraju mnogi berlinski i zagrebački prijatelji, susjedi s kojima dijeli svakodnevicu, mnogi neznani koje je tek pogledom usputno registrirao, ali i poznati umjetnici poput – spomenimo samo zagrebačke – Miljenka Stančića, Zvonimira Bajsića, Zlatka Boureka, Angela Miladinova… prema kojima gradi topao odnos pun naklonosti. Autor hoda ulicama i trgovima kao strasni promatrač. Korak po korak i riječ po riječ, impresionističkim potezima, zahvatom sličnim fotografskom, detaljistički, dnevno ispisuje intimne, suzdržane zabilješke u kojima se dodiruju realnost i čežnje. Nisu to zapisi novinarski, ne govori on o realitetu kao što to čini politika (premda ga politika interesira), nego svoja zapažanja uzdiže do razine lirskog putopisa.