S prevedenom knjigom na more
![](/img/articleModule/image/82n9q8gdlas6e6y0d8yvj3rcy11.jpg)
Da parafraziram jedan od tristošezdesetsedam članaka na temu ruksaka – ili cekera s pomponima – punih knjiga koje nosimo na more: Što nam treba da bi ljetovanje i odmor bili potpuni? Dobar prijevod je uvijek dobar izbor, a odličan prijevod još i bolji!
Otkad je poslovična živa u termometru počela rasti, vjerojatno je i vaš newsfeed zatrpan ljetnim preporukama. Nađe se tu dobrih tekstova i sjajnih knjiga, i sve one imaju autore i naslov, poneke čak i nakladnike i godinu izdanja, a baš nijedna nema prevoditelja. Pa sam se ja uhvatila zahtjevna zadatka: pronaći knjige koje nisu izvorno napisane na hrvatskom jeziku. To što mislite da jesu samo je privid, a njega održavaju neki ljudi koji rijetko imaju odmora, a posebno godišnjega. Ali to vas ne treba spriječiti da odahnete uz njihove koautorske tekstove - i usput doznate nešto o njima kojima slijepo vjerujete dok vas vode kroz remekdjela suvremene književnosti, a da ih niste ni upitali kako se zovu.
Štiva koja predstavljamo nisu nužno najnovija, ali jesu najzanimljivija. Na popisu su pod pretpostavkom da knjige nemaju rok trajanja, i da se ne kvare čak ni po nepodnošljivim vrućinama.
Mia Pervan: Predah
Na engleskome napisao: George Orwell
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/1/9496.jpg)
I poslije pedesetak prevedenih romana uglednih engleskih, američkih i francuskih autora, kultnih dječjih knjiga, pregršta eseja i proznih fragmenata, prevoditeljicu Miju Pervan nije moguće spomenuti, a ne osvrnuti se na činjenicu da je prva koja je Malog princa prevela na hrvatski. I taj prijevod i danas živi, uz sedam prijevoda raznih nakladnika koji supostoje na ovom našem malom tržištu. U našu se prijevodnu književnost ona upisala i romanima književnih veličina poput Thomasa Hardyja, Sama Shepharda, Johna Banvillea i Gustavea Flauberta.
Na ovome se popisu prevoditeljica našla s još jednim kanonskim autorom, ali s njegovim manje poznatim djelom. "Predah" Georgea Orwella iznimno je duhovit i tečan roman, a u središtu mu je sredovječni glavni junak koji čezne za svježim povjetarcem u učmaloj sadašnjosti. I koji pomisli da će žuđenu svježinu naći u izgubljenom zavičaju. Miješanje sadašnjosti i prošlosti popraćeno je gustim vizionarskim referencama na apokalipsu Drugog svjetskog rata, frapantno preciznima i gotovo sablasnima ako znamo da je roman nastao 1939. godine.
Vjera Balen-Heidl: Priručnik za spremačice
Na engleskome napisala: Lucia Berlin
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10732.jpg)
Fantastičnu naslovnicu teško ćete promašiti, a intrigantan naslov također bi mogao prodati priču. Ali posegnite dublje: višestruko nagrađivana, iskusna prevoditeljica Vjera Balen-Heidl koja nam je na hrvatski prenijela klasike poput Jane Austin, Marka Twaina, Williama Faulknera i Johna Updikea sada donosi djelo ove donedavno nepoznate američke autorice.
Svi osvrti ističu da je riječ o autobiografskoj zbirci koja pokušava dati presjek književnog stvaralaštva Lucije Berlin. Kod žena se češće uz objavljene tekstove poseže za životom kao legitimacijom i informacijom, pa se tako navodi autoričino samohrano roditeljstvo, alkoholizam i buran život, uz bok činjenici da je majstorica kratke priče u najboljem mogućem izdanju.
I donedavno bih rekla da to nije u redu – ali ovdje mi se čini da baš jest: ne da se život stavi u centar, a pisanje na marginu, već da dade legitimitet sjajnom tekstu koji je nastao nemilosrdnoj svakodnevici usprkos.
Ivana Ostojčić: Tragovi na duši
Na engleskom napisao: Philip Roth
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10300.jpg)
Ovaj roman suptilnih autobiografskih elemenata često se opisuje kao eksplozija literarnih i imaginativnih bravura, ali on je prije svega jezični tour de force. Prevoditeljica Ivana Ostojčić sjajno je prokrčila gustiš pridjeva, imenica i dugih zavisnih rečenica i iznašla optimalne strategije da lingvistički zahtjevan stil i sintaksu ovog voluminoznog romana prenese na hrvatski jezik.
To je priča o cijenjenom klasičnom filologu i sveučilišnom profesoru kojega iznenada nepravedno optuže za rasizam, što pokreće cijelu lavinu dramatičnih događaja. "The Human Stain" (u originalu) kritičari smatraju najboljim romanom jednoga od najvećih i najutjecajnijih američkih pisaca 20. stoljeća. Ako volite Franzenov epski stil, Philipa Rotha ćete također voljeti - možda malo više, a svakako drukčije.
Tanja Tarbuk: Opća teorija zaborava
Na portugalskome napisao: José Eduardo Agualusa
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10461.jpg)
Tanja Tarbuk objavila je gotovo 90 knjiga prijevoda s portugalskog i španjolskog jezika. Prevodi klasike te suvremene autore, od kojih mnoge u Hrvatskoj ne bismo poznavali da nije njezina angažmana. Prevodila je Fernanda Pessou, Roberta Bolaña i Jorgea Amada, a na ovom popisu nalazi se odličan roman autora porijeklom iz Angole, nominiran za nagradu Booker 2016. g.
Opća teorija zaborava smještena je u Luandu, glavni grad Angole, nakon revolucije 1974., gdje jedna žena živi iza zida kojega je sama sagradila na 11. katu zgrade. Ona štedi hranu, vodu, ogrjev i riječi, pridjeve posebice, i dijamantima privlači golubove. Dok Ludo po zidovima ispisuje omiljene citate, autor ispisuje divan tekst o strahovitoj izolaciji, otuđenosti i osamljenosti. Osim za užitak u vrhunskoj prozi, prilika je to da Angolu stavite na konkretnu kartu svijeta, ali i dodate na svoju mentalnu literarnu mapu.
Sanja Lovrenčić: Berlinsko djetinjstvo oko 1900.
Na njemačkome napisao: Walter Benjamin
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10774.jpg)
Biblioteka U prvom licu samozatajne nakladničke kuće Mala zvona objavila je niz odličnih naslova koji okupljaju tzv. rubne žanrove – preosobne da bi ušli pod kišobran fikcije, a preumjetničke da bi se uklopili u dokumentarističko poimanje autobiografike. Nakon dnevničkih zapisa Ivane Mažuranić, pisama Mary Wollstonecraft ili Henryja Barbussea, kao i još niza odličnih naslova, književnica i prevoditeljica Sanja Lovrenčić donosi nadahnut prijevod intimnih zapisa jednoga od najvećih filozofa 20. stoljeća.
Niz proznih fragmenata nastao je krajem tridesetih godina prošlog stoljeća, a objavljen je tek nakon autorove smrti. Ima sve odlike umjetničkog djela u malom: umješno pripovijedanje, dirljivu neposrednost pripovjedača-djeteta u posredovanju sjećanja i slikanju minijatura. Poetičan u jeziku, odsječan u formi, Benjamin nije mogao pronaći bolju suautoricu od Sanje Lovrenčić, koja piše i za djecu i za odrasle, i doma je i u proznim i u poetskim žanrovima.
Helen Sinković: Rascijepljenost
Na njemačkome napisala: Julya Rabinowich
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/1/8089.jpg)
Dobro se sjećam trenutka kad sam prvi put pročitala ime Helen Sinković: Elfriede Jelinek još nije bila dobila Nobela kad je Oceanmore (2013) objavio njezinu Pijanisticu. Čitala sam na hrvatskom i divila se, malo zaboravivši na autoricu, fantastičnim hrvatskim rečenicama koje su, uvjerena sam, stil i umjetnost Elfriede Jelinek učinili još blistavijima i maestralnijima u ciljnom jeziku. Svojim nepogrešivim osjećajem za jezik i literarnim darom, Helen Sinković je, među mnogima drugima, prevela i Friedricha Dürrenmatta, Hertu Müller, Thomasa Bernharda, Patricka Süsskinda i Günthera Grassa.
Ovdje vam preporučujemo prijevod prvoga romana nagrađivane austrijske književnice Julye Rabinowich, odlično napisan i vrlo aktualan tekst u današnjem svijetu migracija i njihove sekuritizacije. Rascijepljenost je roman u čijem je centru sedmogodišnja djevojčice koja iz SSSR-a dolazi u Beč, i suočava se s novim, a ne pušta staro. Riječ je o lirski i stilski jezgrovitom tekstu osobita pripovjednog tona, i kratkih rečenica koje bespoštedno seciraju sve segmente života, prošlog i sadašnjeg.
Ana Badurina: Sofia se uvijek odijeva u crno
Na talijanskome napisao: Paolo Cognetti
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10034.jpg)
Nije sigurno tko je pravim imenom i prezimenom Elena Ferrante, ali sigurno je tko je revna prevoditeljica kojoj možemo zahvaliti što misteriozni/a autor/ica progovara na tečnom hrvatskom. Ana Badurina prevela je "Dane zaborava", "Genijalnu prijateljicu" i "Priču o novom prezimenu", ali i roman koji je na popisu ovih preporuka jer ima divan deskriptivni naslov, i crnu boju koja je moderna uvijek, čak i ljeti.
Osim iz osjetilnih i estetskih razloga, Sofija se uvijek odijeva u crno na popisu je i jer je odlično napisan roman: kratak, a slojevit, o nekonvencionalnoj djevojci koja pokušava živjeti prema svojim pravilima, a ne može se otresti straha od samoće i napuštanja. 10 poglavlja funkcionira i kao 10 kratkih priča, u svim licima jednine i sa svim kontekstima suvremenog talijanskog društva. Ako za autora još niste čuli, sigurno i ubuduće hoćete, jer za novi je roman nagrađen najcjenjenijom talijanskom nagradom Strega za 2017. godinu.
Željka Černok: Sutra je ponedjeljak
Na norveškome napisao: Frode Grytten
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10755.jpg)
Budući da ime i romane Stiega Larssona pozna cijela naša galaksija, a zbog Larsa Keplera sva okolna zviježđa navlače zavjesu, red je da čujete i vidite – ako već niste - i ime njihove prevoditeljice, Željke Černok. Ona prevodi s engleskog, švedskog i norveškog, a roman koji vam predstavljamo njezin je drugi rendezvous s norveškim novinarom, pjesnikom i piscem te vrhunskim stilstom maksimalno minimalnog jezika, Frodeom Gryttenom. Prvo je prevela njegov roman o bendu The Clash, "Zapalite kuću" (2015), a dvije godine kasnije u istoj izdavačkoj kući donosi roman društva, satiru i ljubavnu priču u jednom.
"Sutra je ponedjeljak" priča je o čovjeku kojemu je Ikea uništila život. I jedino što mu preostaje je želja za osvetom. Vrlo pojednostavnjen siže, istovremeno istinit i potpuno neistinit, jer priča funkcionira na razini pojedinačne sudbine i općeg poretka svijeta i života, kao i sva velika literatura. Jedino što joj se, po Ikeinu principu, fragmenti ne mogu prema preciznim uputama povezati u jednu jedinu funkcionalnu cjelinu.
Dean Trdak: Knjiga godine
Na portugalskome napisao i sam ilustrirao: Afonso Cruz
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10660.jpg)
Na svome plakatu godišnje izložbe Društva hrvatskih književnih prevodilaca "Od izvornika do prijevoda", Dean Trdak je napisao: "Prevođenje je za mene i svojevrsna izmještenost. Stoga me često možete zateći kako prevodim u nekom od kvartovskih kafića." On se izmješta na engleskom, talijanskom i portugalskom, uz autore poput Toma McCarthyja, Antonija Tabucchija i Josea Saramaga; prevodi i piše fado, a okušao se i kao autor dramaturgije. Nakon nobelovčevih beskrajnih rečenica, škrte interpunkcije i štedljive uporabe velikih slova, uslijedila je prevoditeljska selidba u u čudnovatu knjigu čudnovatog naslova, za djecu i odrasle.
"Knjiga godine" je dnevnik koji nema nikakve veze s kalendarom, a piše ga djevojčica koja svijet i stvari gleda posebnim očima. Bilježi detalje koje primjećuje, i normalnosti se najviše plaši. U glavi ima vrt, golubove hrani riječima, „i zna koliko vremena treba da se stvrdne sjenka." Prevoditelj kaže da "Knjiga godine" „iznimno učinkovito liječi dušu i djeluje preventivno protiv svih mogućih depresivnih poremećaja“. I nemamo razloga da mu ne vjerujemo.
Irena Gavranović Lukšić: Pirulito i Rozalija
Na grčkome napisala: Athina Biniou
Ilustrirala: Effie Lada
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10248.jpg)
Prevođenje s grčkog – to je jedna od onih stvari za koje se zapitate, tko to radi? Pa radi Irena Gavranović Lukšić. Poeziju i prozu, suvremene grčke autore poput kod nas već znanih Nikosa Kazantzakisa i Makisa Tsitasa, ali i bajke napisane na novogrčkom koje u sebi utjelovljuju najbolje od svih grčkih svjetova.
"Pirulito i Rozalija" priča je o dvoje plamenaca, o ljubavi i posebnosti, o komunikaciji bez glasa. U njezinu su središtu nijema slikarica, i plamenci koji se glasaju jedino u opasnosti – ali „vole tišinu i rade zajedno i odvojeno mnogo toga divnoga što im život čini ljepšim.“ Knjiga ima divnu kemiju, pomislila sam, a onda sam doznala da je autorica teksta kemičarka koja je nekad radila „u mračnome laboratoriju tvornice boja“. Priča miriše na mirtu, oleander, lavandu i glicinije, a predivne ilustracije najbliže su kazalištu što je moguće iskusiti između korica.
Giga Gračan: Svijet je mali
Na engleskome napisao: David Lodge
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/1/9627.jpg)
Ako ste kao dijete čitali "Dnevnik Ane Frank", tada ste prvi put čitali Gigu Gračan. Angažirana prevoditeljica i dobitnica niza nagrada prevoditeljskih nagrada donijela nam je Iris Murdoch, Agathu Christie, Georgea Steinera, Charlotte Brontë, Margaret Atwood i Johna Le Carrea. Duhovita, britka, netipična prevoditeljica koja ne propušta priliku spomenuti da prevoditelje nitko i nigdje ne spominje.
David Lodge je autor koji se zavoli nakon prvih, recimo, 37 stranica, i kojemu se onda stalno morate vraćati: zbog smisla za fabulu, profinjene ironije, i činjenice da samoga sebe ne shvaća preozbiljno. Lodgea uvijek čitam i u originalu i u prijevodu, s tim da mrvicu više uživam u ovom drugom. Svijet je mali donosi nastavak priče o likovima iz prethodnog romana "Razmjena" – i prati slične teme kroz nešto modificirane motive: akademske romanse i administrativne pogreške, prevare i potrage, ozbiljne znanstvene radove i konferencije na kojima izlaganja i diskusije nisu jedine aktivnosti.
Romana Perečinec: Došla žena doktoru
Na nizozemskome napisao: Ray Kluun
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/1/4026.jpg)
Na dugom popisu prijevoda Romane Perečinec nalaze se njemački i nizozemski pisci i pjesnici te kultni autori poput Ceesa Nootebooma i Martina Walsera. Iako nam je ta ista prevoditeljica donijela roman S. Hertmansa "Slikar i rat" (Fraktura, 2016.), o kojemu su puno govorilo u ovoj godini, i divan, lirski zgusnuti "San bogova" E. Mortiera (Fraktura, 2015.) te pokazala da joj izvrsno idu stilski virtuozi, ništa se lošije nije snašla ni u romanu koji ovdje predstavljamo – ili na njega podsjećamo - jer objavljen je 2009. godine.
Debitantski roman nizozemskog autora izrazito je autobiografski, na što književna kritika, čini se, pohvalnije gleda kad je o muškom autoru riječ. Kluunova supruga je s 36 godina umrla od raka dojke, i ta mu je obiteljska nesreća poslužila kao potka za priču koja je na momente potresna i tužna, ali uglavnom puna humora, zafrkancije, provokacije, i krajnjeg egoizma kao obrambenog mehanizma.
Dinko Telećan: Kako sam postao redovnica
Na španjolskome napisao: César Aira
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10775.jpg)
Dinko Telećan je pjesnik, pisac, prevoditelj i putopisac – vjerojatno ne isključivo tim redoslijedom. Popis njegovih prijevoda je dug, i među njima se nalaze veličine poput Borgesa, Džubrana, Thoreaua, Cortazara, kao i kapitalno djelo antropologa Jamesa Frazera "Zlatna grana" - „tekst za strpljive i rijetke čitatelje“ - za koji je i nagrađen.
César Aira dolazi iz iste zemlje iz koje nam pripovijeda Jorge Luis Borges. Ne začuđuje, dakle, da pomalo zazire od psihologizacije i zaokruženih likova, da tvrdi da su njegovi tekstovi više poezija nego romani, i da vjeruje da se velika književnost piše na malo stranica. Ovih 149 stranica glasovi su iz pripovjedačeva djetinjstva – s humorom i uz dozu drame, pripovijedaju o odrastanju u provinciji, odnosima u obitelji i o beskrajnoj igri.
Sve počinje i završava slikama – a ovu s naslovnice, sladoled od jagode, nakon Aire nikad više nećete gledati istim očima.
Ksenija Banović: 18% sivo
Na bugarskome napisao: Zaharij Karabašliev
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/2/10188.jpg)
Prevođenje je posebno važno kao proces približavanja izvorišne kulture govornicima ciljnog jezika,. Susjedna Bugarska nekad nam je bila jako bliska, pa se nekako udaljila, ali sad nam jezik i kulturu opet približavaju prijevodi Ksenije Banović. Procijenio je tako i bugarski Nacionalni centar za knjigu, dodijelivši joj nagradu Pero za 2016. za prijevod dva povijesna romana Vere Mutafčieve te romana "18% sivo", koji je na popisu preporuka.
Riječ je debitantskom romanu autora s imigrantskim iskustvom: Karabašliev je živio u Americi i ondje se počeo baviti fotografijom i filmskom produkcijom. I njegov šašavi junak je iz Bugarske emigrirao u SAD u potrazi za alternativama, i za sretnijim životom. Nakon propale ljubavi, nađe se na cesti, s fotoaparatom i vrećom marihuane, i vozi od Meksika do New Yorka, kroz Bugarsku devedesetih.
Tatjana Jambrišak: Paulov ljetni posao
Na engleskome napisao i nacrtao: Michel Rabagliati
![](https://www.mvinfo.hr/_mvshop/public/data/image/1/6119.jpg)
Ljubitelji žanra poznaju Tatjanu Jambrišak kao spisateljicu i višestruku dobitnicu nagrade SFERA. Osim što piše prozu i poeziju na blogovima i objavljuje u časopisima u zemlji i inozemstvu, prevodi literarne tekstove s njemačkog i engleskog. I prevodi stripove, i jedan je na ovome popisu.
Riječ je o hvaljenom djelu Michela Rabagliatija, jednoga od najpoznatijih i najnagrađivanijih kanadskih autora. Serija crnobijelih stripova s Paulom vraća nas u neprežaljene sedamdesete i osamdesete godine 20. stoljeća. Najpopularniji je naslovni strip u kojem Paulu neočekivano stiže ponuda da provede ljeto radeći u kampu za siromašnu djecu. Prihvaća, nesvjestan svoje nespremnosti, i problemi počinju.
Tatjana Jambrišak prevela je i "Paula na pecanju", ali ovo ćete lakše naći u knjižnici – jer u ljeto 2017. obično se čita sve što je objavljeno najdalje u ljeto 2016. Za "Paulom na pecanju" posegnite dogodine.